Жерар дьо Нервал
Делфика

Превод от френски: Пенчо Симов, 1978

chitanka.info

Ultima Cumaei venit jam carminis aetas.[1]

Романса древен, Дафне, дочуй под лъх зефирен,

под ствола на смокиня или на лавър бял,

в маслинените клони и в мирта разцъфтял,

романс любовен… който започва все, безспирен!

Нали познаваш храма със перистил обширен,

лимона, който сладост горчива бе ти дал?

И пещерата страшна за гост незвано спрял,

със спящо древно семе от дракона размирен?

Ще се завърнат всички предишни божества

и древния порядък ще върнат след това —

пророчество разтърси за миг земята твоя…

Сибилата обаче не се събужда пак

под глъхнещата арка на Константин сред мрак

— и нищо не тревожи на свода строг покоя.

[1] Ultima Cumaei venit iam carminis aetas. — Вече настъпва последното време на Кумското прорицание (лат.) (Вергилий, Еклога IV). ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.